Пролітають списи крізь чотири стіни.
І крізь бункерні плити вони пролетять.
Не прикриєшся. Годі. Жали і жени,
Жени і жали мене, списе життя.
Наколюся на тебе, і кров’ю спливу
І впаду за повіткою у жаливу.
І прохромиш мене, і жбурнеш, і зведеш,
І дістанеш сто раз із захланних одеж.
Вже й не знаю, що є те змордоване Щось.
…Тільки ж душу тобі упіймать не вдалось.
Не від світу цього. Нетутешня вона.
А я в ній — як рослина у краплі зерна.
Літо відчувається на дотик. Літо, наче трави, розгортай. Персика дві вогкі половинки Зрошують суху твою гортань…
Читати далі »
Коли йдеш по житті, як долаєш ворожі редути, і нема таких крапель, щоб зужити й про все забути…
Читати далі »
Бабине літо — тінь літа, тінь. Ти йдеш, легка, і шапка волосся жовтого — тінь літа, тінь. Вуста, як і навесні, гарні і смутні…
Читати далі »
Грузьке болото вхопило ноги, тягар важкий. І денно, й нощно, і до знемоги, хоч вовком вий…
Читати далі »
Короткі дні, а ночі такі вовчі, такі тхорячі і такі нудні, вони ще листопадні, підготовчі…
Читати далі »