В доспілім яблуці таїться вдячний скарб,
що тільки раз у рік віддасть себе людині.
І тій правічній вірності єдиній
між слів не відшукати гідних барв.
В людському серці зріє дивний скарб,
що може спалахнуть життям в одній хвилині
і сонцем злитися — краплина по краплині,
в душі народу склавши чесний карб.
Коли я чую неньки рідний спів,
то бачу спілі зерна яблуневі,
що стануть майвом молодих садів.
Як часто ж ми марнуєм день по дневі
давно відомі істини буття!
Нам так властиве нице каяття!..
Вона йому тремтіла, як сльоза, і так прозоро заглядала в очі! Він ніби їй нічого не сказав, але ж насправді плакав серед ночі…
Читати далі »
…Так само, як ви не одвернетесь байдуже од скривдженої долею людини, так і я не можу спокійно дивитись на понівечену деревину…
Читати далі »
Любов Господня, мов небесний гай — У ньому стільки див нараз пізнаєш, Коли сягнеш за тайни виднокрай, Аби збагнути: меж Любов не знає…
Читати далі »
Коли перший промінь тонесеньким пальчиком торкнувся темної криги неба, він зовсім не був певний, що весь оцей задубілий огром так хутко розтане…
Читати далі »
Засурмлять електрички в Києві золотоглавім, витрушуючи на всі боки геніїв нових, а я собі стану на вершечку хисткого полум’я любові твоєї, Біла Церкво моя…
Читати далі »