Залишається осінь. І цяточка світла в імлі.
Залишається небо, в якому немає свободи.
Умиваємо руки, а душі і досі в золі.
Поминаємо Бога, якому не вірили зроду.
Почекаємо гніву?
А муки… що муки тобі,
Коли стогне душа від чужої ганьби і неслави.
…Полюби свого брата, і ворога теж полюби,
І останню повію люби нелукаве?..
Полюби. Порятуйся. Сповідуйся. Не проклинай.
Через пекло іди до воріт непотрібного раю.
…Се межа чи безсилля? Початок чи все-таки край?
Народилась душа, перемучилась чи помирає?..
Чуєш, брате соколику, відлітали гуси… Вже й поля позамерзали, і дощі загусли, Вже й морози невсипущі підпалили крила. От і впали біля хати старого Кирила…
Читати далі »
Запитують мене у класі діти: — Скажіть, письменник скільки заробля? …Відкіль оця хвороба — все на світі Ще змалечку підбити до рубля…
Читати далі »
У долонях твоїх спалахне чорнобривцем тихий огник печалі. Не шукатиму слів. Буду слухати дощ. Сповідатимусь мовчки…
Читати далі »
Про це нагадають долоні. І скроні. Таке не примариться в сні. …Орали город мій знесилені коні І падали в борозні…
Читати далі »
…Одцвіте, наче сонях, колишнє село, І Маруся зів'яне, як м'ята. І рушник одцвіте — перебите крило, На якому уже не літати…
Читати далі »