Зустрів її таку тендітну,
йшла одиноко на базар.
В брудній тиші кричали діти,
і десь надходила гроза.
Афішний день. Удари серця
чужими бризками огня.
Моє ж замерзло і не б’ється:
в її очах — маненький я.
Au revoir, і крила ранку
її вгорнули знов і знов —
золотооку спекулянтку,
мою колишнюю любов...
І од базару сонце меркне...
Шпурнув би бомбу прямо вниз,
щоб розлетілись феєрверком
червінці, пальта і штани...
Васильки у полі, васильки у полі, і у тебе, мила, васильки з-під вій, і гаї синіють ген на видноколі, і синіє щастя у душі моїй…
Читати далі »
Може, ми й не друзі. На твоє «Прощай...» нахилився в тузі, облітає гай…
Читати далі »
Так ніхто не кохав. Через тисячі літ лиш приходить подібне кохання. В день такий розцвітає весна на землі і земля убирається зрання…
Читати далі »
Я люблю тебе, друже, за те, що в очах твоїх море синіє, що в очах твоїх сонце цвіте, мою душу голубить і гріє…
Читати далі »
Од трамваїв синє-синє місто, золоті од ліхтарів сніги. Хто прийшов із геніяльним хистом і зробив це розчерком руки…
Читати далі »