О кучері ясні і очі Беатріче,
ви знову в тьмі моїй, неясні і смутні.
І знову, як тоді, покірнеє обличчя
вишнево зацвіло під поглядом моїм...
Чи снишся ти мені?.. твій дотик ніяковий,
мов електричний ток, у жили й скроні б’є.
І знов печуть слова одчаєм і любов’ю,
І шелестить вбрання знайомеє твоє...
Вернусь і гляну знов на кучеряву осінь,
зашелестить мені чи листя, чи «прощай»...
Розтане образ твій, і пропаде на розі
і років дальній згук, і тіні од плаща...
Печаль і дзеркала в холодній, темній залі,
і ти біля вікна в’ялиш свою красу...—
то твій дівочий сон в вечірній тане далі,
не допоміг тобі твій добрий пан Єзус.
О кучері ясні і очі Беатріче,
чого ж ви в тьмі моїй неясні і смутні?..
І знову, як тоді, покірнеє обличчя
вишнево зацвіло під поглядом моїм...
Васильки у полі, васильки у полі, і у тебе, мила, васильки з-під вій, і гаї синіють ген на видноколі, і синіє щастя у душі моїй…
Читати далі »
Може, ми й не друзі. На твоє «Прощай...» нахилився в тузі, облітає гай…
Читати далі »
Так ніхто не кохав. Через тисячі літ лиш приходить подібне кохання. В день такий розцвітає весна на землі і земля убирається зрання…
Читати далі »
Я люблю тебе, друже, за те, що в очах твоїх море синіє, що в очах твоїх сонце цвіте, мою душу голубить і гріє…
Читати далі »
Од трамваїв синє-синє місто, золоті од ліхтарів сніги. Хто прийшов із геніяльним хистом і зробив це розчерком руки…
Читати далі »