Ми на драбинах зор за днем золотодзвонним...
Порошковим вінком годин тривожний бій...
І ранок з нами йде, веселий та червоний,
Співати про завод і села голубі.
Зустрілись в квітні ми. На сонячні галяви
Вже вечір голубий задумливо звисав...
і рядом з ним зоря, нервова і смуглява,
ховалась за доми, як золота коза...
Й нам путь тепер одна. Внизу старе захляле...
дим іншого життя нам вітер з гір несе.
І теплим молоком душа моя проллялась
на жито золоте твоїх дзвінких пісень...
Васильки у полі, васильки у полі, і у тебе, мила, васильки з-під вій, і гаї синіють ген на видноколі, і синіє щастя у душі моїй…
Читати далі »
Може, ми й не друзі. На твоє «Прощай...» нахилився в тузі, облітає гай…
Читати далі »
Так ніхто не кохав. Через тисячі літ лиш приходить подібне кохання. В день такий розцвітає весна на землі і земля убирається зрання…
Читати далі »
Я люблю тебе, друже, за те, що в очах твоїх море синіє, що в очах твоїх сонце цвіте, мою душу голубить і гріє…
Читати далі »
Од трамваїв синє-синє місто, золоті од ліхтарів сніги. Хто прийшов із геніяльним хистом і зробив це розчерком руки…
Читати далі »